## 28. srpen 2026

## Sv. Augustina, biskupa a učitele církve
Svátek
pro dominikány (OP)

Svatý Augustin (354-430) byl biskupem v Hippu v severní Africe. Díky svému velkému teologickému dílu se řadí mezi čtyři velké učitele západní církve. Jedním z jeho spisů, byť ve srovnání s ostatními spisy nepatrným, je řehole s názvem Regula ad servos Dei, která obsahuje pokyny pro společný život komunity řeholníků. Tato řehole se stala zvlášť oblíbenou ve 12. a 13. století. V roce 1215 se v Toulouse vytvořila kolem svatého Dominika komunita šestnácti bratří, kteří se podíleli na Dominikově apoštolském díle. Toulouský biskup Fulco tuto iniciativu podpořil a dovolil všem bratřím kázat v toulouské diecézi. Dominik však chtěl, aby jeho společnost byla schválena samotným papežem. Využil příležitosti, když se jako průvodce biskupa Fulca účastnil 4. Lateránského koncilu v Římě a společně s Fulcem požádali papeže Inocence III., aby společenství potvrdil jako řád. Papež jim dal ústní souhlas, ale nechtěl jednat proti rozhodnutí koncilu, který zakázal zakládání nových řeholí. Proto Dominikovi doporučil, aby si vybral některou z již existujících řeholí. Po návratu Dominika z Říma se bratři na první řádové kapitule na jaře roku 1216 rozhodli pro řeholi sv. Augustina. Na podzim roku 1216 se Dominik znovu vydal do Říma s žádostí o definitivní potvrzení řádu. Inocencův nástupce a pokračovatel Honorius III. pak 22. prosince 1216 vydal bullu, jíž potvrdil toulouský klášter a tím i novou řeholní organizaci. 26. ledna 1217 schválil novátorskou koncepci svatého Dominika a potvrdil jeho společnost jako „řád, který bude nazýván a stane se Řádem kazatelským“.

Nona

Bože, shlédni a pomoz.

Pane, pospěš mi pomáhat.

Sláva Otci, jako byla. Aleluja.

HYMNUS

Svět celý v pohyb uvádíš,

ač v sobě trváš beze změn,

sám vodíš slunce oblohou

a v různé doby dělíš den.

Ach, rozsviť jasný večer nám,

až nakloní se žití běh,

a svatou smrtí ke slávě

nás do věčnosti vkročit nech.

To splň nám, dobrý Otče náš,

i ty, jenž rovné božství máš,

i Duchu, který těšíš nás

a vládneš, Bože, v každý čas. Amen.

Nebo:

Hodina třetí z poledne,

jak dá Pán, v mžiku uběhne,

teď z hloubi srdce zbožného

velebme Trojjediného.

Ať nám vždy v srdci čistém tkví

přesvatá Boží tajemství.

Řiďme se vzorem Petrovým,

jenž křížem žehnal nemocným.

Ať zpěv nám tryská ze srdcí,

kéž apoštolé ochránci

nám slabé kroky pomohou

podpírat mocí Kristovou.

Ať sláva Bohu Otci zní,

i tobě, Synu jediný,

i Duchu, který těší nás,

po všechny věky v každý čas. Amen.

ŽALTÁŘ

Ant. Stále se radujte. Bez přestání se modlete. Ve všech životních podmínkách děkujte Bohu.

Žalm 118 (119), 25-32
IV – ד (Dálet)

Ulpívá stále v prachu má duše, *

dle svého slova mě k životu navrať!

Vyznal jsem se ti, a vyslyšels mě: *

vyuč mě ve svých ustanoveních!

Ukaž mi cestu svých přikázání, *

rozjímat budu nad tvými divy.

Duše moje se rozplývá hořem, *

podle svých slibů mě pozvedni opět.

Ochraň mě zdaleka od cesty lživé, *

obdař mě milostí zákona svého.

Vyvolil jsem si cestu pravdy, *

touhu mám po tvých rozhodnutích.

K příkazům tvým se upínám pevně, *

uchraň mě, Pane, zahanbení!

Po cestě předpisů tvých budu kráčet, *

když mi tak široce otvíráš srdce. △

Žalm 25 (26)
Důvěrná modlitba nevinného
Bůh si nás v Kristu vyvolil, abychom byli svatí a neposkvrnění. (Ef 1, 4)

Pro bezúhonnost mou mi, Pane, zjednej právo, *

bez zakolísání jsem důvěřoval v Pána.

Zkoumej mě, Pane můj, a podrob mě své zkoušce, *

až do dna prozpytuj mé ledví a mé srdce.

Vždy měl jsem na očích tvou milost, *

cestou tvé pravdy kráčel jsem,

nevysedával s falešníky *

a nestýkal se s pokrytci.

Mám odpor k shromáždění hříšných *

a s bezbožníky nesedám.

Myji si ruce v nevinnosti, *

chodím kol tvého oltáře,

abych ti nahlas díky vzdával, *

tvé velké divy opěval.

Miluji, Pane, dům, kde býváš, *

místo, kde sídlí sláva tvá.

Nezahlaď s hříšníky můj život, *

s vražedníky mě nezahub!

Na jejich rukou zločin ulpěl, *

pravice plná úplatků.

Ale já žiji bez úhony, *

zachraň mě, milostiv mi buď!

Nohou se držím rovné cesty, *

před obcí Pána velebím. △

Žalm 27 (28), 1-3. 6-9
Prosba a poděkování
Otče, děkuji ti, že jsi mě vyslyšel. (Jan 11, 41)

K tobě volám, Pane, moje skálo, †

neodvrať se mlčky, neoslyš mě, *

abych nebyl jak ti pohřbení.

Slyš hlas mého nářku, když tě volám, *

ruce spínám k tvému svatostanu!

S hříšníky a zločinci mě nesmeť: †

mluví s bližním laskavými slovy, *

ale ve svém srdci tíhnou k zlému.

Sláva Pánu, že mé prosby slyší! †

Pán je moje síla a můj štít, *

na něho se spoléhá mé srdce.

Pomohl mi, srdce zajásalo, *

chvalozpěvem chci mu děkovat.

Pán je všemu svému lidu silou, *

spásou svému Pomazanému.

Stálou pomocí buď svému lidu, †

požehnáním svému dědictví, *

voď je k pastvě, pečuj o ně provždy! △

Ant. Stále se radujte. Bez přestání se modlete. Ve všech životních podmínkách děkujte Bohu.

KRÁTKÉ ČTENÍ

Kol 3, 14-15

Nadto nade všechno mějte lásku, neboť ona je svorník dokonalosti. Ať ve vašem srdci vládne Kristův pokoj: k němu jste byli povoláni v jednom těle. Buďte za to vděční.

Jestliže dům nebuduje Pán.

Lopotí se marně, kdo jej staví.

ZÁVĚREČNÁ MODLITBA

Modleme se.

Bože, ve své nevýslovné moudrosti jsi vyvedl svatého Augustina z temnoty bludů ke světlu pravdy evangelia; radujeme se z tvého milosrdenství a prosíme tě: na jeho přímluvu nám dej sílu k nápravě našeho života. Skrze Krista, našeho Pána.

Amen.

Text © Česká dominikánská provincie, 2015 a/nebo Česká biskupská konference, 2018.

© 1999-2026 J. Vidéky