## 4. září 2026

## Bl. Kateřiny z Racconigi, panny, terciářky
pro dominikány (OP)

Narodila se v Racconigi v Piemontsku v roce 1487. Její otec Řehoř Jiří Mattei byl chudý řemeslník, matka se jmenovala Billia Ferrari. V důsledku dlouhotrvajících válek se její rodiče dostali do velkých hospodářských potíží. Kateřina proto musela od mládí pracovat jako tkadlena. Současně však vedla velmi intenzivní duchovní život. Zasvětila se Bohu slibem panenství a v osmadvaceti letech vstoupila do třetího řádu sv. Dominika. Žila velmi asketickým způsobem života, často mívala vidění, byla obdarována stigmaty. Mnoho lidí ji navštěvovalo a žádalo o duchovní vedení a modlitbu. Protože to v Racconigi budilo senzaci, musela se odstěhovat do Caramagna [Karamaňa] a snést mnoho pokoření ze strany nedůvěřivých duchovních vůdců. Podobně jako svatá Kateřina Sienská obětovala svůj život za církev a za pokoj v Itálii. Zemřela v Caramagnu 4. září 1547 a byla pohřbena v klášterním kostele sv. Vincence Ferrerského v Garessiu. Za blahoslavenou ji 9. dubna 1808 prohlásil Pius VII.

Modlitba se čtením

Bože, shlédni a pomoz.

Pane, pospěš mi pomáhat.

Sláva Otci, jako byla. Aleluja.

HYMNUS

V noci a časně ráno:

Když kohout svým kuropěním

temno noci půlí již

a nám z nitra vypuzuje

ponuré tmy chmurnou tíž,

pokorné a naše vroucí

prosby, vlídný Bože, slyš.

Přišels jako světlo, mocný,

bdělý strážce lidí všech,

právě, když se všude ztajil

půlnočního ticha dech,

a jakoby závoj smrti

ležel na všech předmětech.

Přišels, Kriste, vytrhnout nás

ze zlého snu zajetí,

zadarmo nás vysvobodit

ze žaláře temnoty,

přinést světlo, s kterým máme

k tobě žitím kráčeti.

Sláva Otci a též tobě,

rovněž Duchu Svatému,

životu všech, světlu, míru,

Bohu trojjedinému,

vznešenému navždy Božstvu,

jménu nad vše sladkému. Amen.

Během dne:

Stůj při nás, Tvůrce laskavý,

ty slávo záře Otcovy,

když nás tvá milost opustí,

chvíme se plni úzkosti.

Když prodchnuti však Duchem jsme

a v nitru Boha neseme,

nic nepořídí zrádce zlý

proti nám svými osidly.

Kéž v pozemském svém jednání,

k němuž jsme v žití vázáni,

se těžce neproviníme,

a řádem tvým se řídíme.

Laskavý Vládce, Ježíši,

buď s Otcem ti čest nejvyšší,

i Duchu, který těší nás,

po všechny věky, v každý čas. Amen.

PSALMODIE

Ant. 1 Pane, netrestej mě ve svém rozhorlení!

Žalm 37 (38)
Prosba hříšníka, který se octl v krajním nebezpečí
Jeho známí všichni zůstali stát opodál. (Lk 23, 49)
I

Nekárej mě, Pane, ve svém hněvu, *

netrestej mě ve svém rozhorlení!

Zaryly se do mne tvoje šípy, *

těžce na mne dolehla tvá ruka.

Pro tvůj hněv mám tělo jednu ránu, *

pro můj hřích kost ve mně není celá.

Nad hlavu se nakupily viny, *

tíhou přetěžkou mě obtížily. △

Ant. Pane, netrestej mě ve svém rozhorlení!

Ant. 2 Pane, ty znáš každou moji touhu.

II

Jitří se a páchnou moje rány, *

a to všechno pro mou pošetilost.

Přitlačen a sehnut jsem až k zemi, *

celý den se v sklíčenosti vláčím.

Bedra má jsou celá zanícená, *

místečko v mém těle není zdravé.

Zesláblý jsem, zkroušený až běda, *

křičím z hloubi sevřeného srdce.

Pane, ty znáš každou moji touhu, *

žádný povzdech můj ti není tajný.

Srdce buší, opouští mě síla, *

už i světlo v očích se mi kalí.

Všichni moji přátelé a druzi †

mému neštěstí se vyhýbají, *

ba i příbuzní se drží stranou.

Léčky strojí, kdo mě chtějí zabít, †

hrozí mi, kdo hledají mou zkázu, *

denně nové lsti si vymýšlejí. △

Ant. Pane, ty znáš každou moji touhu.

Ant. 3 Pane, přiznávám svou vinu, neopouštěj mě, má spáso.

III

Já však jsem k nim hluchý, neslyším je, *

němý jsem a ústa neotvírám.

Tak jsem jako člověk beze sluchu, *

bez schopnosti ubránit se slovem.

Doufám, Pane, v tebe jediného, *

ty mě vyslyšíš, můj Pane Bože!

Říkám si: „Jen ať jim nejsem pro smích, *

těm, kdo mají radost, klopýtnu-li!“

Já pak mám až příliš blízko k pádu, *

stále mám svou bolest před očima.

Proto zhloubi přiznávám svou vinu, *

pro svůj hřích jsem obavami sklíčen.

Silní však jsou moji nepřátelé, *

mnozí, kdo mě nenávidí pro nic,

za dobrotu zlem mi odplácejí, *

pasou po mně za to, že chci dobro.

Proto ty mě, Pane, neopouštěj, †

nevzdaluj se ode mne, můj Bože! *

Na pomoc mi pospěš, Pane, spáso má! △

Ant. Pane, přiznávám svou vinu, neopouštěj mě, má spáso.

Po tvé pomoci dychtí mé oči.

Po tvém příslibu spravedlivém.

PRVNÍ ČTENÍ

Z knihy proroka Jeremiáše

30,18 – 31,9

Příslib vysvobození

Tak praví Hospodin:

„Hle, změním osud Jakubových stanů,

slituji se nad jeho příbytky,

na své výšině zas bude vystavěno město,

palác bude vybudován na svém starém místě.

Chvalozpěv z nich bude znít,

hlas jásajících.

Rozmnožím je, a nebude jich málo;

oslavím je, a nebudou bez vážnosti.

Jeho synů bude jak za dávných časů,

jeho shromáždění u mě potrvá pevně,

trestem stihnu všechny, kdo jej utlačují.

Vzejde z něho jeho vladař,

povstane kníže z jeho středu.

Dovolím mu a přistoupí ke mně.

Kdo by se jinak odvážil přiblížit ke mně?

– praví Hospodin.

Budete mým lidem

a já budu vaším Bohem.

Hle, Hospodinova bouře, jeho hněv vypukne,

– vířivá smršť

na hlavu bezbožných se snese!

Neobrátí se Hospodinův hněv,

dokud nevykoná, dokud nesplní záměry svého srdce.

Na konci času to pochopíte.

V té době – praví Hospodin

budu Bohem všech rodů Izraele,

oni pak budou mým lidem.

Tak praví Hospodin:

Lid, který byl ušetřen meče,

nalezl na poušti milost.

Izrael došel na místo svého odpočinku.“

Zdaleka se mu zjevil Hospodin:

„Věčnou láskou jsem tě miloval,

proto jsem ti zachoval smilování.

Zase tě zbuduji a budeš vystavěna,

Izraelova panno!

Znovu se ozdobíš svými bubínky

a vejdeš do ráje jásajících.

Budeš opět štěpovat vinice

na samařských horách.

Štěpovat budou štěpaři a budou z nich též požívat.

Neboť přijde den,

kdy budou strážní volat

na efraimském pohoří:

‚Vstaňme a vystupme na Sión

k Hospodinu, svému Bohu!‘

Neboť tak praví Hospodin:

Oslavujte Jakuba,

jásejte nad prvním z národů,

ať je slyšet váš jásot:

‚Zachránil Hospodin svůj národ,

zbytky Izraele!‘

Hle, přivedu je nazpět ze severní země,

shromáždím je od končin země;

slepí a kulhaví budou mezi nimi

spolu se ženami v naději a nedělkami;

veliký zástup bude těch, kteří se sem vrátí.

Přicházejí s pláčem,

ale útěchou je doprovázím;

přivedu je k vodním proudům

přímou cestou, na níž neklopýtnou.

Stal jsem se totiž Izraeli otcem,

Efraim je mým prvorozencem.“

RESPONSORIUM

Jer 31,6; Iz 2,5

Přijde den, kdy budou strážní volat: * Vstaňme a vystupme na Sión k Hospodinu, svému Bohu!

Jakubův dome, vzhůru, choďme v Hospodinově světle. * Vstaňme.

DRUHÉ ČTENÍ

Z kázání svatého papeže Lva Velikého

(Sermo 95,2-3: PL 54,462)

Blahoslavení chudí v duchu

Není pochyby o tom, že pokory dosáhnou snáze chudí než bohatí. Chudým je totiž v jejich nouzi důvěrně blízká mírnost, zatímco bohatí se pro svůj majetek rádi naparují. Přesto se však najdou i lidé velmi zámožní, kterým jejich bohaté jmění neslouží k pyšné nadutosti, ale ke skutkům lásky, a v tomto duchu počítají za největší zisk to, že vynakládají námahu na odstranění bídy druhých.

Účast na této ctnosti je dána lidem jakéhokoli postavení a kterékoli vrstvy, neboť i když nemají stejné prostředky, mohou mít stejný úmysl. A není důležité, nakolik se liší ve svých pozemských statcích, jsou-li si v duchovním bohatství rovni. Blahoslavená je tedy ta chudoba, která se nenechá zajmout láskou k časným věcem a neprahne po rozmnožení svého pozemského vlastnictví, ale touží se obohatit poklady nebeskými.

Příklad takové velkorysé chudoby nám po Pánovi dávají předně apoštolové; ti opustili bez rozdílu všechno, co měli, a na zavolání nebeského mistra se s radostí obrátili, zanechali rybolovu a stali se rybáři lidí. Získali tak i mnoho jiných; ti napodobili jejich víru a byli jim tak podobní, že tito synové prvotní církve byli v jedné víře všichni jednoho srdce a jedné duše. Zřekli se totiž všech svých věcí a celého svého majetku, a v této přesvaté chudobě zbohatli statky věčnými. Podle kázání apoštolů se radovali, že na světě nic nemají, a přece jim s Kristem patří všechno.

Když proto svatý apoštol Petr vcházel jednou do chrámu a chromý ho prosil o almužnu, řekl mu: Stříbro ani zlato nemám. Ale co mám, to ti dám: Ve jménu Ježíše Krista Nazaretského – vstaň a choď. Co je vznešenějšího než takováto pokora? A co je bohatší než tato chudoba? Nemá peněžní prostředky, má však moc nad přírodou. Toho, který vyšel z lůna matky chromý, uzdravuje Petr pouhým slovem. A ten, kdo nemohl dát minci s císařovým obrazem, obnovil v člověku obraz Kristův.

Bohatství tohoto daru však nepomohlo jen tomu, jemuž byla navrácena chůze, ale také pěti tisícům lidí, kteří tehdy pro toto zázračné uzdravení uvěřili tomu, co Petr kázal. A tak chudák, který neměl co dát žebrákovi, rozdal tak štědře hojnost Boží milosti: stejně jako dal jednomu člověku do pořádku nohy, uzdravil i srdce tolika tisícům věřících, těm, jež našel chromé, a naplnil je Kristovou svěžestí.

RESPONSORIUM

Mt 5,1-3; Iz 66,2

K Ježíšovi přistoupili jeho učedníci. Otevřel ústa a učil je: * Blahoslavení chudí v duchu, neboť jejich je nebeské království.

Na koho shlédnu? Jen na pokorného, duchem zkroušeného, plného úcty před mými slovy. * Blahoslavení.

MODLITBA

Modleme se.

Bože, naše naděje, tys ozdobil srdce blahoslavené Kateřiny plností nebeských darů. Na její přímluvu připoutej naše srdce ke svému Synu, který se za nás nechal přibít na kříž. Neboť on s tebou v jednotě Ducha Svatého žije a kraluje po všechny věky věků.

Amen.

Text © Česká dominikánská provincie, 2015 a/nebo Česká biskupská konference, 2018.

© 1999-2026 J. Vidéky