## 2025. szeptember 24.

## Szent Gellért püspök és vértanú
ünnep
(Szeged-Csanád, Temesvár és Nagybecskerek: az egyházmegye védőszentje; főünnep)

980 körül Velencében született a Sagredo családból. Nevelését szülei már gyerekkorában a Szent Benedek-rendi Szent György-monostor szerzeteseire bízták. Később a magasabb fokú tanulmányok végzésére Bolognába ment. Velencébe visszatérve hamarosan apáttá választották. 1015-ben a Szentföldre szándékozott költözni, de Razina apát meggyőzte, hogy útját Magyarország felé vegye. Szent István elé vezették, aki fiának, Imrének nevelését bízta rá. Ennek befejeztével Bakonybélbe vonult, a magányban imáinak és tanulmányainak élt. 1030-ban csanádi püspök lett, szervezte az egyházmegyét, térítette a pogányokat, szembeszállt a zsarnoki túlkapásokkal, tanácsaival az ország ügyeit jó irányba terelte, írt hittudományi műveket és szentbeszédeket. Egyetlen megmaradt könyvének címe: Deliberatio supra hymnum trium puerorum. 1046. szeptember 24-én, a pogánylázadás alkalmával Budán Bőd (egri) és Beszteréd (nyitrai) püspöktársaival együtt a hitért kegyetlen halált szenvedve elnyerte a vértanúság koronáját. 1083. július 26-án, Csanádon avatták szentté.

Olvasmányos imaóra

Istenem, jöjj segítségemre!

Uram, segíts meg engem!

Dicsőség az Atyának. Miképpen. Alleluja.

HIMNUSZ

Szép Velence, ősi város,

zengj az Úrnak éneket.

Erényekben kiváltságos,

Gondviselés van veled,

mert Gellértet a jóságos

Isten adta teneked.

S ő, az Isten választottja,

néki adja önmagát.

Lelke üdve lesz a gondja,

vállalván a Regulát,

földi pálya nem marasztja,

Krisztus útján megy tovább.

Őt e honban tiszteletben

részesítik, mint atyát.

Hitet plántál, és a mennyben

sokszorozza jók hadát,

templomot rak, s mindenekben

csodálják alázatát.

Legyen áldás és imádat

Háromság-egy Istennek,

az Atyának és Fiúnak

s velük a Szentléleknek,

ki a küzdőknek erőt ad,

hogy győzelmet nyerjenek. Ámen.

ZSOLTÁROZÁS

1. ant. Otthonra lelt már Gellért az Isten hajlékában, tükörré mosta lelkét, és győzött nagy tusában.
2. zsoltár
A diadalmas Messiás király
Valóban összefogtak fölkent szolgád, Jézus ellen (Apcsel 4, 27).

Miért zúgnak a nemzetek, *

miért szőnek hiú terveket a népek?

Fölkelnek a föld királyai, †

összeesküsznek nagyjai *

az Úr ellen és Fölkentje ellen:

„Bilincsüket törjük le magunkról, *

igájukat rázzuk le nyakunkról!”

A Mennybenlakó csak mosolyog rajtuk, *

az Úr kineveti őket.

De haragjában egyszer majd rájuk rivall, *

dörgő szava rémületbe ejti őket:

„Királyommá magam tettem őt *

szent hegyemen, a Sion hegyén!”

Az Úr végzését hirdetem: †

ő szólt hozzám: „Fiam vagy nekem, *

ma adtam neked életet.

Csak kérd, és örökségül neked adom a népeket, *

tulajdonod lesz a föld minden határa.

Vasvesszővel verheted őket, *

és mint a cserépedényt, összetörheted.”

Nos, királyok, bölcsek legyetek, *

ti, föld bírái, értsetek belőle:

Szolgáljatok az Úrnak félelemmel, *

remegő szívetek ujjongjon előtte!

Csókoljátok lábát rettegéssel, †

hogy haragjától el ne vesszetek, *

ha egyszer haragja lángra lobban.

Üdv és boldogság azoknak, *

akik oltalmában bízva élnek!

Ant. Otthonra lelt már Gellért az Isten hajlékában, tükörré mosta lelkét, és győzött nagy tusában.
2. ant. Barlangba megy, testét gyötri, osztja Szent Mór életét, érte jön királya, s inti az elgyötört remetét: őt jelölte ki mint népe püspökét és mesterét.
11 (10). zsoltár
Az igaz az Úrban bízik
Boldogok, akik éhezik és szomjazzák az igazságot, mert majd eltelnek vele (Mt 5, 6).

Az Úr a menedékem, miért mondjátok nekem: *

„Menekülj a hegyekbe, mint a madár!”

A bűnösök már kifeszítik íjukat, †

a nyílvesszőt a húrra tették, *

hogy a sötétben elejtsék a tiszta szívűt.

Ha az alapfalakat is lerombolják, *

mit tehet akkor az igaz ember?

Szent templomában van az Úr, *

az Úr trónja a mennyben áll!

Szeme rátekint a nyomorultra, *

pillantása az emberek fiait vizsgálja.

Az Úr megvizsgálja az igazat és a bűnöst, *

utálja azt, aki az erőszakot kedveli.

Kénköves, tüzes parazsat hullat a gonoszokra, *

pusztító vihar lesz osztályrészük.

Az Úr igaz, és kedveli az igazságot, *

és arcát meglátják az igazak!

Ant. Barlangba megy, testét gyötri, osztja Szent Mór életét, érte jön királya, s inti az elgyötört remetét: őt jelölte ki mint népe püspökét és mesterét.
3. ant. A bűnösök közé nem ül le az Isten embere, az igazság széke Krisztus vértanújának helye.
17 (16). zsoltár
Ments meg, Uram, a gonoszoktól!
Földi életében imádkozott, és meghallgatásra talált (Vö. Zsid 5, 7).

Hallgasd meg, Uram, igaz ügyemet, *

figyelj könyörgő szavamra.

Imádságom felé hajoljon füled, *

mert nem csalárd az én ajkam.

Színed előtt hangozzék felmentő ítélet rólam, *

hiszen szemed az igazságot nézi.

Vizsgáld meg szívemet, látogass meg éjjel, †

tűzpróbának vess alá, *

nem lelsz bennem gonoszságot.

Szám nem beszél az emberek dolgairól, *

ajkad igéi miatt őrizkedem az erőszakosok útjától.

Lépteimet ösvényedhez szabom, *

lábam így meg nem inoghat.

Hozzád kiáltok, mert te meghallgatsz, Istenem, *

fordítsd felém füledet, hallgasd meg szavam!

Csodás jóságodat mutasd meg, *

az ellenségtől jobbod megmenti a benned bízót.

Óvj engem, mint szemed fényét, †

szárnyad árnyékában védj meg engem *

a gonoszoktól, akik szorongatnak.

Halálos ellenségeim körülvettek, †

elnehezült szívüket bezárták, *

szájukból kevélység árad.

Sarkamban vannak, körülvesznek, *

szemük azt vizsgálja, hogyan tiporhatnának földre.

Olyanok, mint a prédára éhes oroszlán, *

mint a rejtekben lapuló oroszlánkölyök.

Kelj fel, Uram, szállj szembe velük, terítsd le őket, *

kardoddal mentsd meg életemet a gonosztól!

E halandóktól oltalmazz, Uram, kezeddel, *

e halandóktól, akiknek osztályrészük csak ez az élet.

Amit nekik szántál, töltsd meg azzal gyomrukat, *

lakjanak jól fiaik, és ami megmaradt, hagyják gyermekeikre.

De én igaz voltomban látom meg arcodat, *

és színed látása tölt el, ha felébredek.

Ant. A bűnösök közé nem ül le az Isten embere, az igazság széke Krisztus vértanújának helye.

Az igaz szolgát az igaz Isten szereti,

És gyönyörűséges égi honba vezeti.

ELSŐ OLVASMÁNY

Az Apostolok Cselekedeteiből

20, 17-38

Prédikáltam, és tanítottalak benneteket

(Pál apostol) Milétuszból üzent Efezusba, és magához kérette az egyház presbitereit. Amikor megérkeztek, így szólt hozzájuk: „Tudjátok, hogy Ázsiába jövetelem első napjától kezdve minden időmet köztetek töltöttem, és szolgáltam az Úrnak, teljes alázatosságban, mindenfelől szorongattatva, a szomorúságok és megpróbáltatások közepette is, amik a zsidók áskálódásai folytán jutottak osztályrészemül. Nem tagadtam meg tőletek semmit, ami javatokra szolgálhatott: prédikáltam nektek, és tanítottalak benneteket, nyilvánosan és magánházaknál. Zsidóknak és görögöknek egyaránt hirdettem, hogy térjenek meg az Istenhez, és higgyenek Urunkban, Jézusban.

Most belsőleg indíttatva Jeruzsálembe megyek. Nem tudom, mi lesz ott velem, csak azt adta tudtomra a Szentlélek városról városra, hogy bilincs és megpróbáltatás vár rám. De mit sem aggódom: kevésbe veszem életemet, csakhogy végigfussam pályámat, és teljesítsem a feladatot, amelyet Urunk, Jézus bízott rám, vagyis hogy tanúságot tegyek az Isten kegyelmét hirdető evangéliumról.

És tudom azt is, hogy közületek, akik közt hirdetem az Isten országát, nem lát többé senki. Ezért most ünnepélyesen kijelentem: nem szárad rajtam senkinek a vére. Mert nem riadtam vissza semmitől, hogy az Isten akaratát teljes egészében fel ne tárjam előttetek. Vigyázzatok magatokra és az egész nyájra. Azért rendelt benneteket a Szentlélek az élére elöljáróul, hogy igazgassátok az Isten egyházát, amelyet a tulajdon vére árán szerzett meg magának. Tudom, hogy ha eltávozom, ragadozó farkasok törnek rátok, s nem kímélik a nyájat. Közületek is akadnak majd olyanok, akik rajta lesznek, hogy álnok szóval maguk mellé állítsák a tanítványokat. Ezért legyetek éberek, és véssétek jól emlékezetetekbe, hogy három éven át éjjel-nappal szünet nélkül, könnyek közt figyelmeztettem mindegyiketeket.

Most pedig az Istennek és kegyelme szavának ajánllak benneteket. Neki hatalma van rá, hogy fölépítse művét, és megadja nektek az összes szenttel közös örökséget. Senki ezüstjét, aranyát vagy ruháját nem kívántam. Jól tudjátok, hogy amire magamnak és társaimnak szükségünk volt, a kezem munkájával szereztem meg. Minden tekintetben példát adtam nektek, hogyan kell dolgozni, s a gyengéknek támaszukra lenni, Urunk, Jézus szavaira emlékezve: Nagyobb boldogság adni, mint kapni.” Szavai befejeztével letérdelt, és imádkozott velük. Nagy sírásban törtek ki mindnyájan, Pál nyakába borultak, és összecsókolták. Leginkább az a mondása fájt nekik, hogy nem látják többé viszont. Aztán kikísérték a hajóhoz.

VÁLASZOS ÉNEK

Ő, az Isten választottja, Úrnak adja önmagát. * Lelke üdve lesz a gondja, vállalván a Regulát.

Földi pálya nem marasztja, Krisztus útján megy tovább. * Lelke üdve lesz a gondja, vállalván a Regulát.

MÁSODIK OLVASMÁNY

Szent Gellért csanádi püspöknek és vértanúnak a három ifjú himnuszáról szóló elmélkedéséből

(Corp. Christ. Cont. Mediæv., vol. 49, Turnholti, 1978. CC MC, vol. 49, lin. 519-521. 526-591)

A Szentírás a szentek kifogyhatatlan tápláléka, és szent éhsége

Nagyon kevesen tudják, sőt talán senki sem tudja egészen felfogni, hogy mekkora erő van a Szentírásban.

Nézzétek, kedves testvéreim, milyen csodálatosak és milyen drágák a Szentírás sorai, és mindig szent vágyat ébresztenek. A szentek kifogyhatatlan tápláléka és szent éhsége ez. E kimeríthetetlen bőség nem hagy maga után semmi kívánnivalót, de még inkább értékesebb gyakori határozottsága.

Méltán, mert egyrészt a Szentírásból szerzi meg az ember az üdvösség ismeretét, másrészt pedig maga a Szentírás mindazokat, akik hisznek, és hitük szerint cselekednek, el is vezeti az örök életre. A Szentírás a múltat változtatás nélkül írja le, a jelent meg jobban megmutatja, mint ahogy azt látni lehet, a jövőt pedig már mintegy megtörténtet mondja el. A Szentírás minden lapjáról az igazság szól, minden lapján az isteni erő tündöklik, és minden lapja a jövőt tárja fel az emberi nem előtt.

Mint ahogy az a földön is szokott lenni, a mi meglevő felfogásunknak megfelelően példabeszédekben és elrejtve közli velünk az isteni igazságokat, amint azt a 77. zsoltár is mondja : Példabeszédre nyitom ajkamat: Hirdetem, ami rejtve volt a világ teremtésétől fogva.

Hogy elénk tárjon minden isteni ajándékot, a Szentírás megtanít bennünket a Szentháromság hódolatteljes ismeretére is, amelyet – a bálványok tiszteletére fordított annyi évszázadon át – nem ismert meg ez a szomorú sorsú, elvakult emberiség; tudniillik az Atyát, a Fiút és a Szentlelket, mint egy Istent és minden teremtmény Alkotóját és Kormányzóját, aki képes volt megteremteni mindazt, amit csak akart, és ami csak látszik az égen és a földön.

Ha azt kérdezed, hogy ő milyen jó, halld meg ilyen röviden összefoglalva: Menedék a nyomorúság válságos napjaiban. Ha a hatalmát kérdezed, halld: Ki állhat ellen a te hatalmadnak? Ha igazságát kérdezed, halld: Igazságosan megítéli a földkerekséget.

A Szentírás egészen világosan tanítja, hogy Isten mindenütt jelen van. Így mondja a Zsoltáros: Lelked elől ugyan hova mehetnék? Színed elől hová futhatnék? Ha fölhágok az égbe, odafönn vagy, ha leszállok az alvilágba, odalenn talállak, és így tovább, amint a Szentírás az ő nagyságáról szól.

Ezeket a szent iratokat, amint jól tudod, nem emberi értelem találta ki, hanem isteni erő íratta le szent emberek által. Ezt akkor lehet igazán megérteni, amikor egy hívő lélek megbizonyosul arról, hogy a Szentírást mint igazságot és mint a lélekre nézve hasznosat lehet hirdetni. Mi az, ami lelkileg hasznos és drága, amit meg nem találsz a Szentírásban, ha a tiszta lélek értelmével figyelsz rá?

A Szentírás minden egyes felolvasása nem üresen elhangzó szó, és nem is késlekedik annak a megvalósításában, amit ígér, mert akik engedelmeskednek neki, azoknak meghozza az örök üdvösséget, a gőgösöket pedig, akik ellene mondanak, örök büntetéssel sújtja.

Ezért is kapjuk azt a figyelmeztetést, hogy a Szentírás szavait nemcsak meghallgatni kell, hanem üdvös cselekedetekkel az embernek teljesítenie is kell azokat. Egyszer ugyanis az Isten és az embertárs iránti szeretetre figyelmeztet bennünket, máskor meg arra, hogy a világ mulandó dolgait túl ne értékeljük, ismét máskor meg azt csöpögteti beléd, hogy meg ne feledkezzél arról a hazádról, amely majd örök lakóhelyed lesz. Türelemre int, reményt nyújt, dicséri az üdvös alázatosságot, és mindig elítéli a romlásba döntő gőgösséget, de gyakran ajánlja a jámbor alamizsnálkodást.

Eddigi minden jótéteményét felülmúlva a Szentírás akkor a legirgalmasabb, amikor tanúsítja, hogy a mi ítélő Bíránk elfogadja a bűnbánatot, és tanítja, hogy a mi jóságos Megváltónk megbocsát; sőt a Szentírás elriaszt a bűntől, hogy megjavítson bennünket, ítélettel fenyeget, hogy irgalmazhasson, és megparancsolja: úgy éljünk, hogy méltók legyünk az angyalok társaságára, és legyen meg bennünk az, ami a legdrágább és örök értékű, hogy Isten legyen minden mindenben, továbbá hogy meglássuk őt színről színre, és töltekezzünk dicsőségének bőségéből, és ne legyen már többé semmi kielégítetlen vágyunk.

Ki lenne az, aki nem akarna az ilyen parancsoknak szót fogadni, hacsak nem az, aki mindenáron az örök kárhozatba akar rohanni? Minden esztelenséget és minden butaságot felülmúl az, ha valaki saját Megváltója parancsait semmibe veszi, és ugyanakkor legkegyetlenebb ellensége csábításait követi.

Ahány szó, annyi jutalom; ahány ítélet, annyi büntetés. A Szentírás nem szűnik meg hasznos tanításokat adni, csak akkor, ha kivágják a nyelvet, és az hallgat.

Mindezeket nagyon kell tudniuk azoknak, akik követni akarják Krisztust, és győzelmet akarnak aratni testük felett, amelyben nem uralkodik a Szentlélek. Végül is azt akarja a Szentlélek, hogy övéi fel legyenek fegyverezve a láthatatlan támadások ellen is, hogy legyőzzék azt a gonosz szellemet, amely Sault gyötörte. Ennek a gonosz szellemnek az elűzéséhez, mint már mondottam, főként Dávid lantjára van szükség, azaz Krisztus drága tanítására és ennek a megvalósítására. Ez teszi az Istenben hívőket jólelkűekké.

VÁLASZOS ÉNEK

Gellért szól: „Ma minket égi Bárány asztalának étke vár.” Vad tömeg ront rá gorombán, hősi lelke bátran áll, * Míg csak éltét durva sziklán ki nem oltja a halál.

Az Úr nem adta őt kezükre. * Míg csak éltét durva sziklán ki nem oltja a halál.

HIMNUSZ – TÉGED, ISTEN, DICSÉRÜNK

Téged, Isten, dicsérünk!

KÖNYÖRGÉS

Könyörögjünk!

Istenünk, te a vértanúság győzelmével koronáztad és a halhatatlanság dicsőségével övezted Szent Gellért püspököt. Engedd jóságosan, hogy akinek emlékét áhítatos lélekkel ünnepeljük itt a földön, annak örök oltalma védelmezzen a mennyben. A mi Urunk, Jézus Krisztus, a te Fiad által, aki veled él és uralkodik a Szentlélekkel egységben, Isten mindörökkön-örökké.

Ámen.

A MKPK jóváhagyásával, 2013

© 1999-2024 J. Vidéky